O
Dhammapada
pentru
contemplație

Interpretare de
Ajahn Munindo

Copyright

O Dhammapada pentru contemplație

Titlul original: A Dhammapada for Contemplation
Copyright © Aruno Publications 2016
https://ratanagiri.org.uk

Traducerea și adaptarea:
Mircea Mare, Diana D.
Comunitatea Dhammadha.ro

Această operă este pusă la dispoziţie sub Licenţa
Creative Commons
Atribuire-Necomercial-FărăDerivate 4.0 Internațional.
http://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/

Cartea este disponibilă gratuit pe
https://dhammadha.ro

Sabbadānaṃ dhammadānaṃ jinati
„Darul Dhamma e mai presus oricărui alt dar.”

Comercializarea este interzisă.

Cuprins

Coperta

Titlu

Copyright

Cuprins

Prefața primei ediții (2000)

Prefața ediției a doua (2006)

Prefața ediției a treia (2010)

Prefața ediției a patra (2015)

Prefața ediției a cincea (2017)

Prefața traducătorului

Introducere

Capitol 1

·

Perechile

Capitol 2

·

Conștiință

Capitol 3

·

Mintea

Capitol 4

·

Flori

Capitol 5

·

Cei necopți

Capitol 6

·

Cei înțelepți

Capitol 7

·

Cei treziți

Capitol 8

·

Miile

Capitol 9

·

Rău

Capitol 10

·

Agresiune

Capitol 11

·

Bătrânețe

Capitol 12

·

Sinele

Capitol 13

·

Lumea

Capitol 14

·

Buddha

Capitol 15

·

Fericire

Capitol 16

·

Afecțiune

Capitol 17

·

Furie

Capitol 18

·

Impurități

Capitol 19

·

Cei drepți

Capitol 20

·

Calea

Capitol 21

·

Diverse

Capitol 22

·

Iad

Capitol 23

·

Elefantul

Capitol 24

·

Râvnă

Capitol 25

·

Cel ce renunță

Capitol 26

·

Ființă măreață

O notă asupra textului

Prefața

primei ediții (2000)

Am speranța că această O Dhammapada pentru contemplație îi vă încânta pe cei care o descoperă și va fi de folos în a-i încuraja ca pe viitor să privească din perspective diferite. Am încrederea că orice licăriri de adevăr care pot fi dobândite, oricât de trecătoare, îi vor încuraja pe toți drumeții să-și ducă la bun sfârșit călătoria. Orice apreciere care se naște în urma lecturii se cuvine a fi îndreptată spre traducătorii anteriori, fiind pe deplin dependent de munca lor: Daw Mya Tin și editorii Asociației Birmaneză Pitaka (1987), Venerabilul Narada Thera (B.M.S. 1978) și Venerabilul Ananda Maitreya Thera (Lotsawa 1988); de asemenea numeroșilor prieteni ale căror contribuții au adăugat bogăție și profunzime, în special Ajahn Thiradhammo, Sora Medhanandi, Bani Shorter și Thomas Jones. Responsabilitatea pentru defectele care există îmi aparține.

Bhikkhu Munindo
Mănăstirea Budistă Aruna Ratanagiri
Northumberland, Regatul Unit
16 ianuarie 2000

Prefața

ediției a doua (2006)

Au trecut peste cinci ani de când am tipărit prima ediție a acestei O Dhammapada pentru contemplație. Sunt fericit că prima ediție a fost primită cu atât de multă apreciere. Acum, cu ocazia aniversării a 25 de ani de la înființarea Mănăstirii Aruna Ratanagiri aici la Harnham Hill, este o bucurie că există oportunitatea unei retipăriri. A fost, de asemenea, o oportunitate de a rafina unele versuri.

Îi sunt îndatorat lui Thanissaro Bhikkhu pentru noua lui traducere a Dhammapadei (Dhamma Dana Pubs. Barre, MA. 1998), a cărei consultare s-a dovedit utilă. Sunt foarte recunoscător tuturor celor care au oferit comentarii pe marginea acestei noi ediții.

Bhikkhu Munindo
Aruna Ratanagiri Buddhist Monastery
Northumberland, Regatul Unit
16 aprilie 2006

Prefața

ediției a treia (2010)

În acest an Luang Por Sumedho a anunțat că se va întoarce în Thailanda după treizeci și trei de ani în Marea Britanie. Unii dintre cei a căror viață a fost schimbată ca urmare a învățăturilor Dhamma primite de la Luang Por doresc să-și exprime recunoștința prin retipărirea versiunii mele a Dhammapada. Sunt încântat că pot să susțin acest lucru.

Am profitat de ocazie ca să fac unele corecturi și modificări minore, în rest textul acestei „O Dhammapada pentru contemplație” rămâne la fel ca în edițiile anterioare.

Bhikkhu Munindo
Mănăstirea Budistă Aruna Ratanagiri
Northumberland, Regatul Unit
26 mai 2010

Prefața

ediției a patra (2015)

Primim în continuare cereri pentru copii ale O Dhammapada pentru contemplație și suntem recunoscători bunilor prieteni din Malaezia care au făcut posibilă retipărirea.

Pe lângă folosirea resurselor menționate mai sus în edițiile anterioare, în adaptarea unor versuri am beneficiat de traducerile lui Bhikkhu Thanissaro și Acharya Buddharakkhita (vezi www.accesstoinsight.org).

Pentru cei interesați, acestea sunt versurile pe care le-am modificat considerabil: 1, 2, 36, 78, 95, 123, 141, 183, 198, 223, 231, 232, 233, 244, 331, 332, 333, 383, 384, 421. În rest, textul acestei interpretări a Dhammapada rămâne în mare parte la fel ca ediția anterioară. La fel ca mai devreme, încurajez cititorii să consulte și alte versiuni ale Dhammapada, în mod special cele menționate ca resurse pentru această carte.

Bhikkhu Munindo
Mănăstirea Budistă Aruna Ratanagiri
Northumberland, Regatul Unit
Asceza de iarnă 2015

Prefața

ediției a cincea (2017)

Încă o dată suntem recunoscători bunilor noștri prieteni din Malaezia pentru că au făcut posibilă o nouă republicare a acestei broșuri.

Cum am indicat și în edițiile anterioare, au fost consultate diverse resurse, printre care traducerile lui Bhikkhu Thanissaro și Acharya Buddharakkhita (vezi www.accesstoinsight.org).

Pentru cei interesați, acestea sunt unele din versurile pe care le-am modificat: 21, 22, 57, 118, 165, 380, 389, 399, 418. Cititorii sunt încurajați să consulte și alte versiuni ale Dhammapada.

Bhikkhu Munindo
Mănăstirea Budistă Aruna Ratanagiri
Northumberland, Regatul Unit
Noiembrie 2017

Prefața traducătorului

Am dat peste această Dhammapada, în interpretarea Venerabilului Ajahn Munindo, pe durata unei șederi la Mănăstirea Muttodaya. Am început să traduc câteva dintre versuri și, la întoarcere, le-am trimis prietenilor. Văzând interesul pe care l-au stârnit, am decis să o traduc. Totuși, e important de ținut în minte faptul că autorul consideră “O Dhammapada pentru Contemplație” mai degrabă o interpretare decât o traducere.

Am consultat și alte traduceri înainte de a începe, dar această interpretare s-a dovedit cea mai bogată în sensuri inteligibile pentru mine, având un spirit contemporan și dovedindu-se a fi și un manual de exerciții pentru cultivarea minții.

Așadar, pentru traducerea multor cuvinte și expresii, am preferat semnificația tehnică din punctul de vedere al temelor de meditație budiste, în defavoarea sensurilor poetice; introspecție (insight), echidistanță (equanimity), băgare de seamă (heedfulness), luciditate cufundată în corp (meditation practice focused in the body) etc.

În locurile unde limba română s-a dovedit mai expresivă, am încercat fructificarea acestei situații. În alte locuri, în schimb, originalul s-a dovedit mai expresiv, iar traducerea a avut nevoie de un artificiu pentru a păstra înrudirea fonetică: not inflated ~ neumflat în pene (versetul 363).

Intervenția cea mai notabilă este în versetul 384, unde am subliniat că este vorba despre două dhamma pentru a evita ca versetul să rămână criptic pentru cineva nefamiliarizat cu învățăturile budiste.

M-am bucurat de ajutorul unei traducătoare profesioniste care, pe lângă corectură, s-a îngrijit să ferească textul de ridicol și greșeli gramaticale. Am abordat împreună procesul de traducere respectând în cel mai înalt grad posibil varianta în limba engleză, atât în ceea ce privește forma, cât și fondul. Versiunea fiind deja adaptată în mare măsură contemporanului, nu am introdus modificări semantice. În cazul referirilor la persoane am folosit cu prioritate pluralul și o variantă neutră, fără gen, pentru a ne adresa la modul general, iar tonul textului să nu vizeze o persoană anume.

Am consultat traduceri alternative în limba engleză din limba pāli („The Dhammapada: A Translation”, Thanissaro Bhikkhu, Access to Insight, 1997, „The Dhammapada: The Buddha’s Path of Wisdom”, Buddhist Publication Society, Acharya Buddharakkhita, 1985, „The Dhammapada: Verses and Stories Translated”, Daw Mya Tin, M.A, Burma Pitaka Association, 1986). Am consultat și demersurile colegilor traducători în franceză („Le Dhammapada”, Ed. Les Deux Océans, 1989), spaniolă din Argentina („El Dhammapada”, Ed. Hastinapura, 2004), traduse la rândul lor din diferite versiuni în engleză (de exemplu, varianta din franceză se bazează pe traducerea din pāli în engleză a Venerabilului Maha Thera Narada).

Am respectat, în mare parte, organizarea pe rânduri a versetelor, existând bineînțeles abateri pentru a reda topica din limba română. De asemenea, pe alocuri, am izolat anumite sintagme pe rânduri pentru a evidenția accentul pus asupra conceptului său sau pentru a reda textul cu o muzicalitate specifică limbii noastre (versetul 4, de exemplu).

Aceasta este prima ediție a traducerii, care se bazează pe ediția a cincea a originalului.

Ne cerem iertare cititorului pentru sensurile de care l-am văduvit, iar pentru cele care sunt clare, îl încurajăm să le traducă mai departe, în inima sa.

Introducere

Cartea pe care o ai în față e un coș strălucitor de lumină, iluminând din plin condiția umană. E o versiune a operei clasice budiste Dhammapada; nu e o traducere mot à mot, ci o interpretare liberă cu scopul de a comunica spiritul viu al textului, nestânjenită de atașamentul față de exactitatea formală. Intenția autorului, Ajahn Munindo, a fost să prezinte o versiune contemporană a textului pe care cititorii să o folosească în investigația lor a Căii. Prin urmare titlul este „O Dhammapada pentru contemplație”, sugerând că lucrarea nu trebuie considerată o traducere categorică, ci o invitație la a întâlni și contempla înțelepciunea lui Buddha. Contextul acestei interpretări e o viață a contemplării. Ajahn Munindo, născut în Noua Zeelandă, a fost hirotonisit ca bhikkhu sau călugăr al tradiției Theravada din Thailanda în urmă cu douăzeci și cinci de ani. El s-a stabilit acum într-o mică comunitate spirituală în Northumberland, Anglia, unde trăiește sub auspiciul unui cod de disciplină care își are originile din vremurile lui Buddha, ce încurajează simplitatea și atenția corectă. Transplantarea acestui mod de viață budist monahal din Orient – unde budismul e adânc înrădăcinat – în Vest a însemnat un proces de traducere care implică limbaj, obiceiuri și ritualuri, astfel încât tradiția Theravada, alături de altele, e stabilită acum în ambientul cultural al Occidentului. Prin urmare, „O Dhammapada pentru contemplație”, cu toate că e o interpretare liberă, după standarde scolastice, urmărește să comunice o traducere precisă a valorilor – valorile spirituale ale tradiției budiste vii.

Thomas Jones Ph.D.
Cambridge, aprilie 2000

Chapter I

Perechile

1
Toate stările care iau ființă
sunt determinate
de inimă.
Inima e cea care îndrumă pe cale.
Exact cum roata carului
urmează amprenta copitei animalului care-l trage,
așa suferința va urma
cu siguranță
când vorbim sau acționăm impulsiv
dintr-o inimă impură.

2
Toate stările care iau ființă
sunt determinate
de inimă.
Inima e cea care îndrumă pe cale.
La fel de sigur cum umbra noastră
nu ne părăsește niciodată,
așa bunăstarea va urma
când vorbim sau acționăm
cu o inimă pură.

3
Când ne ținem strâns
de asemenea gânduri precum
„M-au abuzat,
m-au maltratat,
m-au brutalizat,
m-au jefuit”
păstrăm ura vie.

4
Dacă ne eliberăm complet
de gânduri precum
„M-au abuzat,
m-au maltratat,
m-au brutalizat,
m-au jefuit”,
ura e cucerită.

5
Niciodată ura nu e prin ură cucerită,
ci doar prin disponibilitatea de a iubi.
Aceasta e lege eternă.

6
Cei ce sunt litigioși
au uitat
că murim cu toții. Pentru cei înțelepți,
ce reflectă asupra acestui fapt,
nu există cârcoteli.

7
La fel cum rafala unei furtuni
poate dezrădăcina
un copac firav,
așa cel care se ține
fără băgare de seamă de plăcere,
cel care se răsfață cu mâncare
și e nepăsător
poate fi dezrădăcinat de Mara.

8
La fel cum rafala unei furtuni
nu poate urni un munte de piatră,
așa cel care contemplă
realitatea corpului,
care dezvoltă credință și energie,
e nemișcat de Mara.

9
Purtarea robei unuia care a renunțat,
în sine, nu-l face pe ins pur.
Acei care o poartă,
dar le lipsește încă sârguința,
sunt lipsiți de băgare de seamă.

10
Fiind posedat de autocontrol,
onest și sârguincios în conduită,
un ins e astfel demn
de roba unuia care a renunțat.

11
Încurcând falsul cu realul,
și realul cu falsul,
insul suferă de o viață
a falsității.

12
Dar văzând
falsul ca fals
și realul ca real,
insul trăiește
în perfectul real.

13
Asemeni ploii infiltrându-se
printr-un acoperiș prost împăiat,
pasiunile nesupuse se preling
într-o inimă neîmblânzită.

14
Cum ploaia nu poate penetra
un acoperiș bine împăiat,
așa pasiunile nu pot intra
într-o inimă bine instruită.

15
Când vedem clar
propria noastră lipsă de virtute
suntem umpluți cu mâhnire;
de acum și înainte ne mâhnim.

16
Când apreciem complet beneficiul
propriilor noastre fapte pure,
suntem plini de bucurie;
de acum și înainte
are loc o celebrare a bucuriei.

17
De acum și înainte
cei care înfăptuiesc rău
își creează propria suferință.
Preocuparea mentală
cu gândul „Am făcut rău”
le posedă mintea
și cad în haos.

18
De acum și înainte
cei care își trăiesc viața bine
își duc veacul în fericire.
Ei sunt plini
de o apreciere naturală a virtuții
și trăiesc cu încântare.

19
Cu toate că insul poate cunoaște
multe despre Dhamma,
dacă insul nu trăiește propice –
asemeni unui văcar
ce râvnește vitele altuia –
insul nu va afla
niciunul din beneficiile
de a umbla Calea.

20
Cunoscând doar puțin
despre Dhamma,
dar conformându-se cu toată inima,
transformând pasiunile
lăcomiei, urii și decepției
eliberând toate atașamentele
de acum și de apoi,
insul cu siguranță va afla singur
beneficiile de a umbla Calea.

Chapter II

Conștiință

21
Băgarea de seamă duce la Nemurire;
nebăgarea de seamă duce la moarte.
Cei care sunt cu băgare de seamă
sunt vii pe deplin,
cât timp cei lipsiți de băgare de seama
sunt deja ca morți.

22
Înțelepții, fiind vii pe deplin,
sărbătoresc luciditatea
și își duc veacul delectându-se
în această abilitate.

23
Cei Treziți, fermi în hotărârea lor,
se exercită viguros,
și discern libertatea
din toate limitările:
liberare, siguranță adevărată.

24
Cei care sunt energic
angajați Căii,
care sunt puri și grijulii în efort,
stăpâni pe sine
și virtuoși în conduită,
cresc constant în radianță.

25
Prin sârguință, vigilență,
abținere și autocontrol,
fie ca înțelepții să-și facă insule pentru ei înșiși
pe care niciun potop nu le poate învălui.

26
Cei care sunt ignoranți și confuzi
se demască nebăgării de seamă.
Cei înțelepți prețuiesc conștiința
pe care au cultivat-o
ca lucrul lor cel mai de preț.

27
„Nu te pierde în neglijență,
nu te pierde în senzualitate.”
Luând aminte un astfel de sfat,
cel care contemplă descoperă
profunda eliberare.

28
Cei Treziți
care au gustat libertatea
față de toate distragerile
cultivând conștiința,
îi văd pe toți cei suferinzi
din perspectiva compasiunii,
precum cineva pe vârful muntelui
e capabil să vadă câmpiile.

29
Conștienți printre cei fără băgare de seamă,
treji printre cei care dorm,
cei înțelepți merg înainte
precum caii tineri puternici,
lăsându-i în urmă pe cei epuizați.

30
Pe calea conștiinței sârguincioase
zeul Magha și-a câștigat împărăția.
Sârguința e mereu recompensată,
neglijența e mereu batjocorită.

31
Cel care renunță și se delectează
în vigilență,
ferindu-se de nebăgare de seamă,
avansează asemeni focului prin iarbă,
consumând obstrucții mari și mici.

32
Cel care renunță și se delectează
în vigilență
e protejat de regresie:
un ins se apropie de liberare.

Chapter III

Mintea

33
La fel cum un făurar
dă forma unei săgeți,
așa cei înțelepți își cultivă mintea,
atât de excitabilă, incertă
și dificil de controlat.

34
Asemeni unui pește care
fiind târât din casa-i în apă
și aruncat pe teren uscat
se va zbate,
astfel inima va tremura
când se retrage din curentul Marei.

35
Mintea activă e dificil de domesticit,
zburdalnică și hoinărind oriunde vrea;
domesticirea ei e esențială,
călăuzind la bucuria bunăstării.

36
Mintea protejată și păzită
duce la trai ușor.
Cu toate că mintea aceasta e subtilă,
evazivă și dificil de văzut,
insul care e atent
trebuie să se îngrijească
și să vegheze asupra ei.

37
Hoinărind de capul ei de colo colo,
fără formă,
mintea se așterne în caverna inimii din interior.
Să pui stăpânire pe ea
e eliberare din înlănțuirea ignoranței.

38
În acela a cărui minte e nestatornică,
a cărui inimă e nepregătită
cu învățături adevărate,
a cărui credință nu e matură,
plenitudinea înțelepciunii încă nu se manifestă.

39
Nu există frică
dacă inima e necontaminată
de pasiuni
și mintea e liberă de voință bolnavă.
Văzând dincolo de bine și rău,
acela e treaz.

40
Văzând acest corp fragil
ca un vas de lut,
și fortificând inima precum zidurile unui oraș,
insul o poate confrunta pe Mara
cu arma introspecției.
Având avantajul detașării,
insul protejează ce a fost deja dobândit.

41
Cu siguranță acest corp
curând va sta fără viață
aruncat
încolo pe sol
vidat de conștiință
și la fel de inutil
precum un butuc ars.

42
Mai mult decât un hoț,
Mai mult decât un inamic,
o inimă îndrumată greșit
îl duce pe ins la necaz.

43
Nici mama, nici tata
nici un alt membru al unei familii
nu îți poate oferi binecuvântările
generate de propria inimă bine îndrumată.

Chapter IV

Flori

44
Cine sunt
cei care pot să vadă sincer
așa cum sunt
acest pământ, acest corp,
tărâmurile iadului și tărâmurile paradisului?
Cine poate discerne
bine predicata Cale a Înțelepciunii,
la fel cum ochiul unui florar iscusit
poate alege flori perfecte?

45
Sunt ei
cei care umblă conștient pe Cale
care văd cum sunt cu adevărat
acest pământ, acest corp,
tărâmurile iadului și tărâmurile paradisului.
Ei sunt aceia care pot discerne
bine predicata Cale a Înțelepciunii.

46
Cunoaște corpul
ca fiind trecător ca spuma,
un miraj.
Floarea pasiunii senzuale
are un spin ascuns.
Vezi asta și treci dincolo de moarte.

47
Așa cum o inundație din senin
poate mătura din cale un sat care doarme,
așa moartea îi poate distruge
pe cei care caută doar florile
plăcerilor senzuale banale.

48
A viețui cu frustrare și nemulțumire,
dar totuși a căuta doar florile
plăcerilor senzuale banale
îl duce pe ins sub stăpânirea distrugătorului.

49
Precum o albină care,
adunând nectar,
nu rănește sau perturbă
culoarea și parfumul florii
astfel și cei înțelepți
se mișcă prin lume.

50
Nu poposi asupra defectelor
și neajunsurilor altora;
în schimb, caută claritate
în privința alor tale.

51
Precum o floare frumoasă
lipsită de mireasmă dezamăgește,
așa sunt și cuvintele înțelepte
fără fapte drepte.

52
Precum o floare frumoasă
cu o mireasmă îmbietoare încântă,
așa e și vorbitul înțelept și dulce
când e însoțit de fapte drepte.

53
Așa cum multe ghirlande pot fi făcute
dintr-o adunătură de flori,
la fel multe iscusituri pot fi făcute
pe durata acestei vieți omenești.

54
Mireasma florilor sau a lemnului de santal
bate doar în direcția vântului predominant,
dar mireasma virtuții
străbate toate direcțiile.

55
Mireasma virtuții
de departe-ntrece
mireasma florilor
sau a lemnului de santal.

56
Aroma lemnului de santal
și mirosul florilor
aduc doar puțină bucurie
în comparație cu mireasma virtuții,
care inundă chiar și tărâmurile cerești.

57
Nu e posibil ca Mara să-i găsească
pe cei care-și duc veacul în luciditate,
care prin cunoaștere perfectă sunt eliberați
și trăiesc în virtute.

58-59
La fel cum un lotus frumos și dulce mirositor
poate crește dintr-o grămadă de gunoi aruncat,
strălucirea unui adevărat discipol al lui Buddha
întrece umbrele întunecate aruncate de ignoranță.

Chapter V

Cei necopți

60
Noaptea e lungă
pentru insul care nu poate dormi.
O călătorie e lungă pentru insul obosit.
Existența ignorantă e lungă și searbădă
pentru cei inconștienți de Adevăr.

61
Neavând niciun companion
care să fi călătorit
cel puțin așa de departe ca și noi,
e mai bine a merge singur
decât să-i întovărășești
pe cei care rămân nehotărâți.

62
„Acesta e copilul meu,
aceasta e averea mea”:
astfel de gânduri sunt preocupări
ale celor necopți.
Dacă suntem incapabili
să ne luăm asupra noastră chiar și pe noi înșine,
de ce să facem astfel de revendicări?

63
Necoptul care știe că e necopt
e câtuși de puțin înțelept;
necoptul care socotește că e înțelept
e, fără îndoială, necopt.

64
Asemeni lingurilor incapabile să guste
din savoarea supei
sunt cei nesăbuiți care nu pot vedea adevărul,
cu toate că trăiesc
toată viața printre cei înțelepți.

65
Asemeni limbii care poate aprecia
savoarea supei
e unul care poate discerne clar adevărul
după doar o scurtă
asociere cu cei înțelepți.

66
Făcând rău,
fără băgare de seamă,
nesăbuiții imprudenți
își produc propriile fructe amare.
Ei se comportă precum inamicii lor cei mai mari.

67
O faptă nu e bine făcută
când la reflecție asupra sa remușcarea răsare:
cu lacrimi de supărare
insul își culege fructele.

68
O faptă e bine făcută
când la reflecție
asupra sa nicio remușcare nu răsare:
cu bucurie insul își culege fructele.

69
Nesăbuiții percep acțiunile rele
ca fiind dulci precum mierea
până când văd consecințele.
Când își zăresc roadele,
nesăbuiții suferă într-adevăr.

70
Chiar și după luni de post aspru,
subzistând cu o dietă frugală,
un necopt nu poate fi comparat ca valoare
cu persoana care vede pur și simplu adevărul.

71
Laptele proaspăt nu se brânzește
de îndată;
nici faptele rele nu își arată
de îndată roadele;
oricum, necopții suferă
din cauza ignoranței lor
la fel cum ar fi arși
stând pe cărbuni ascunși în cenușă.

72
Necopții sunt aceia care folosesc prostește
orice daruri ar avea,
distrugându-și averea acumulată.

73-74
Trufia și râvna necopților crește
când revendică pentru ei
autoritate, recunoaștere și răsplată necuvenite:
falsitatea lor le afectează năzuința,
își doresc să fie văzuți
drept puternici și deslușitori.

75
Calea care duce la câștig lumesc
și calea care duce la Eliberare
sunt căi diferite.
Văzând acest lucru, discipolul care renunță
evită distragerea
câștigului și succesului lumesc
pentru a sălășlui în solitudine.

Chapter VI

Cei înțelepți

76
Doar binecuvântări pot răsări din căutarea
companiei persoanelor înțelepte și deslușitoare,
care oferă iscusit
atât mustrare, cât și sfat
ca și cum ar ghida insul
spre o comoară ascunsă.

77
Fie ca înțelepții să îndrume ființele
departe de întuneric,
să dea direcție și sfaturi.
Vor fi prețuiți de către cei virtuoși
și îndepărtați de către cei necopți.

78
Nu căuta compania prietenilor prost îndrumați;
fii prevăzător cu companionii degenerați.
Caută compania prietenilor bine îndrumați,
cei care sprijină introspecția.

79
Capitularea sinelui Dhammei
conduce la existență senină.
Înțelepții se delectează perpetuu în adevărul
predat de către Unul Trezit.

80
Cei care construiesc canale
canalizează cursul apei.
Săgetarii fac săgeți.
Lemnarii făuresc lemn.
Înțelepții se domesticesc.

81
Cum piatra solidă
e nemișcată de vânt,
așa sunt și cei cu înțelepciunea neperturbată
nici de laudă, nici de ocară.

82
La auzul învățăturilor adevărate
inimile celor receptivi
devin senine,
ca un lac adânc, limpede și nemișcat.

83
Ființele virtuoase sunt neatașate.
Nu se înfruptă din vorbit fără noimă
despre plăceri senzuale.
Cunosc atât fericirea,
cât și supărarea,
dar nu sunt posedate de niciuna.

84
Nici pentru binele propriu,
nici în numele altuia
o persoană înțeleaptă nu face pagubă
– nu pentru hatârul familiei, averii sau câștigului.
Unul astfel e de drept numit
just, virtuos și înțelept.

85
Puțini sunt cei care ajung departele.
Mulți pășesc fără sfârșit înapoi și înainte,
neîndrăznind să riște călătoria.

86
Deși e dificil să treci dincolo
de marea bătută de ploile pasiunii,
cei care trăiesc în conformitate
cu Calea bine-predată
ajung departele.

87-88
Cu imaginea liberării ca țel
cei înțelepți abandonează întunericul
și prețuiesc lumina,
lasă siguranța măruntă în urmă
și caută libertatea de atașament.
A fi pe urmele unei asemenea desfaceri
e dificil și rar,
totuși cei înțelepți o vor căuta,
detașându-se de obstrucții,
purificând inima și mintea.

89
Eliberându-se de năzuință,
neîmpiedicați de obișnuințe deprinse,
cei care se aliniază cu Calea
se delectează în detașare
și, cât încă stau în lume,
sunt radioși.

Chapter VII

Cei treziți

90
Nu există tensiune
pentru cei care au ajuns la capătul călătoriei
și au fost eliberați
din dezastrul tuturor legăturilor încolăcite.

91
Atenți la nevoile călătoriei,
cei pe calea conștiinței,
precum lebedele, curg ușor,
lăsând în urmă vechile locuri de odihnă.

92
La fel ca păsările care nu lasă urme în aer
sunt cei a căror minte nu se agață
de tentațiile care le sunt oferite.
Centrul atenției lor e starea de eliberare fără reper,
care pentru ceilalți e imperceptibilă.

93
Sunt cei care
sunt liberi de toate piedicile;
nu se îngrijorează pentru mâncare.
Centrul atenției lor e starea de eliberare
fără reper.
La fel ca păsările care, zburând prin aer,
fără urme se duc pe cale.

94
Precum caii bine-antrenați de stăpâni
sunt cei care și-au domesticit simțurile;
având inimile eliberate
de mândrie și poluare
generează încântare atotcuprinzătoare.

95
Sunt acei care descoperă
că pot abandona complet
reacțiile confuze
și să devină răbdători precum pământul;
nemișcați de ură,
nezdruncinați precum un stâlp,
neperturbați precum un iaz limpede și liniștit.

96
Cei care ajung
la starea de libertate perfectă
prin înțelegere dreaptă
sunt neperturbați
în corp, vorbire și minte.
Ei rămân nemișcați
de vicisitudinile vieții.

97
Cei care cunosc increatul,
care sunt liberi și statorniciți,
care au abandonat toată râvna,
sunt ființele cele mai vrednice.

98
Fie într-o pădure,
un oraș sau ținut deschis,
încântător e sălașul
unuia care acum e deplin liber.

99
Ființele libere de dependența de plăceri senzuale
cunosc o formă unică de încântare.
Ele caută liniște în refugiile pădurii
pe care muritorii de rând le-ar evita.

Chapter VIII

Miile

100
Un singur cuvânt cu adevăr
care calmează mintea
e mai bine a fi auzit decât o mie
de cuvinte irelevante.

101
Un singur vers cu adevăr
care calmează mintea
e mai bine a fi auzit decât o mie
de versuri irelevante.

102
Recitarea unui singur vers cu adevăr
care calmează mintea
e mai bine decât a recita
o mie de versuri fără sens.

103
Cineva ar putea învinge singur
în bătălie
o mie de mii de oameni,
dar cine dobândește
stăpânirea de sine
e de departe eroul superior.

104-105
Stăpânirea de sine e victoria supremă –
de prețuit mai mult
decât dobândirea controlului
asupra altora.
E o victorie pe care nicio altă ființă
nu o poate distorsiona sau înlătura.

106
A onora, chiar și pentru un singur moment,
pe unul care a ajuns la stăpânirea de sine
e un merit mai mare
decât a aduce ofrande nenumărate
celor nevrednici.

107
A onora, chiar și pentru un singur moment,
pe unul care a ajuns la măiestria sinelui
e mai prielnic decât o mie de ani
petrecuți îndeplinind formal ceremonii
bazate pe înțelegere greșită.

108
Chiar și dacă insul petrece
un an întreg
aducând ofrande
de dragul câștigului propriu,
toate acestea nu vor cântări un sfert din valoarea
aducerii de venerare unei ființe nobile.

109
Pentru insul care îi onorează și respectă mereu
pe aceia cu ani mulți
există patru binecuvântări:
viață lungă, frumusețe, fericire și putere.

110
O singură zi trăită
cu intenție conștientă și virtute
e de valoare
mai mare decât o sută de ani trăiți
privați de disciplină și abținere dreaptă.

111
O singură zi trăită
cu intenție conștientă și înțelepciune
e de valoare
mai mare decât o sută de ani trăiți
privați de disciplină și înțelepciune.

112
O singură zi trăită
cu intenție conștientă și efort temeinic
e de valoare
mai mare decât o sută de ani
trăiți în pasivitate leneșă.

113
O singură zi trăită
în conștiința tranzienței naturii vieții
e de valoare
mai mare decât o sută de ani
trăiți inconștient de naștere și moarte.

114
O singură zi trăită
trezit la starea nemuririi
e de valoare
mai mare decât o sută de ani
trăiți fără a recunoaște nemurirea.

115
O singură zi trăită
trezit la adevărul profund
e de valoare
mai mare decât o sută de ani
trăiți netrezit.

Chapter IX

Rău

116
Mergi iute spre a face ceea ce e benefic.
Abține-ți mintea de la fapte rele.
Mintea care e înceată în a face bine
poate ușor să găsească plăcere în facerea de rău.

117
Dacă săvârșești o faptă rea,
atunci nu o repeta.
Evită a găsi plăcere în amintirea ei.
Urmarea facerii de rău e dureroasă.

118
Odată săvârșită o faptă benefică
e bine să o repeți iar și iar.
Fii interesat de plăcerea binefacerii.
Fructul bunătății acumulate e împăcarea cu sine.

119
Chiar și cei care înfăptuiesc rău
pot trăi în bunăstare
atâta vreme cât acțiunile lor
încă nu și-au produs direct fructele.
În orice caz, când rezultatele
faptelor se maturează,
consecințele dureroase
nu pot fi evitate.

120
Chiar și cei care trăiesc vieți tihnite
pot cunoaște suferința
atâta vreme cât acțiunile lor
încă nu și-au produs direct fructele.
În orice caz, când fructele
faptelor se maturează,
consecințele vesele
nu pot fi evitate.

121
Nu ignora efectele răului,
zicând: „Nu se va alege nimic din asta.”
La fel cum prin căderea treptată a picurilor de ploaie
ulciorul de apă se umple,
astfel, în timp, cei nesăbuiți sunt corupți de facerea de rău.

122
Nu ignora efectele faptei drepte,
zicând: „Nu se va alege nimic din asta.”
La fel cum prin căderea treptată a picurilor de ploaie
ulciorul de apă se umple,
astfel, în timp, cei înțelepți
devin preaplini cu bunătate.

123
La fel cum un negustor cu încărcătură prețioasă
evită amenințările
și acei care iubesc viața evită otrava,
așa și tu să eviți faptele rele.

124
O mână fără o rană deschisă
poate purta otravă
și să rămână
liberă de vătămare;
la fel, răul nu are consecințe
pentru cei ce nu îl fac.

125
Dacă rănești intenționat
o persoană inocentă,
care e pură și nevinovată,
răul ți se va întoarce,
asemenea prafului fin
aruncat în vânt.

126
Unii se renasc în oameni;
răufăcătorii se renasc în iad.
Cei ce fac bine se renasc în exaltare,
iar cei puri merg în tărâmul fără urme.

127
Nu există loc pe pământ
unde cineva se poate ascunde
de consecințele faptelor rele –
nici într-o peșteră de munte,
nici în ocean, nici în cer.

128
Nu există loc pe pământ
unde moartea să nu ajungă –
nici într-o peșteră de munte,
nici în ocean, nici în cer.

Chapter X

Agresiune

129
Având empatie pentru alții,
insul vede că toate ființele se tem
de pedeapsă și de moarte.
Știind asta,
insul nu atacă sau provoacă un atac.

130
Având empatie pentru alții,
insul vede că toate ființele
iubesc viața și se tem de moarte.
Știind asta,
insul nu atacă sau nu provoacă un atac.

131
A răni ființe vii
care, la fel ca noi, caută satisfacția,
e să ne aducem rău nouă înșine.

132
A evita rănirea ființelor vii
care, la fel ca noi, caută satisfacția,
e să ne aducem fericirea.

133
Evită să vorbești aspru altora;
vorbitul aspru cere revanșă.
Cei răniți de cuvintele tale ar putea să te rănească la rândul lor.

134
Dacă ți se vorbește aspru,
fă-te tăcut ca un gong crăpat;
a nu căuta răzbunare e un semn al libertății.

135
Precum un păstor
conduce vitele spre pășune,
bătrânețea și moartea
îndreaptă ființele vii.

136
Deși cât timp își îndeplinesc faptele rele
nu realizează ce fac,
nesăbuiții îndură rezultatele
acțiunilor lor în consecință,
la fel cum insul se arde când mânuiește foc.

137-140
A pricinui rău
celor lipsiți de apărare
aduce curând suferință celor care atacă.
Vor culege durere sau sărăcie sau pierdere,
boală, nebunie sau persecuție,
abuz, dezastru sau devastare,
și, singuri, după moarte
vor trebui să-și confrunte fărădelegile.

141
Nici ascetismul extern,
nici înjosirea de sine,
nici privarea fizică de orice fel
nu-i pot purifica unuia inima
încă întunecată de îndoială.

142
Înfățișarea extravagantă exterioară
nu constituie în sine un blocaj
spre libertate.
A avea o inimă în pace,
pură, asumată,
trează și nevinovată
îl distinge pe cel care a renunțat,
un drumeț, o ființă nobilă.

143
Un cal bine dresat
nu dă motiv de strunire.
Rare sunt acele ființe care,
prin modestie și disciplină,
nu dau motiv de mustrare.

144
Fie ca teroarea
de mediocritate nesfârșită,
să te zorească spre efort măreț,
asemeni unui cal bine-antrenat
încurajat de simpla atingere a biciului.
Leapădă-te de povara
zbuciumului fără sfârșit
cu încredere fără regrete,
cu puritate în fapte, efort, concentrare
și prin angajament conștiincios și disciplinat căii.

145
Cei care construiesc canale
canalizează cursul apei.
Săgetarii fac săgeți.
Lemnarii făuresc lemn.
Cei buni se domesticesc.

Chapter XI

Bătrânețe

146
De ce există râs?
De ce există bucurie
când lumea e în flăcări?
Cât timp esți nourat de întuneric
nu ar trebui să cauți lumina?

147
Privește îndelung asupra acestui corp
odată decorat –
obișnuia să atragă atenție,
dar acum e doar carne purulentă,
un obiect putred.
Nu e nici sigur, nici substanțial.

148
Acest corp se istovește cu vârsta;
devine o gazdă
pentru boală
– vulnerabil, fragil,
decrepit, o masă în dezintegrare,
care în cele din urmă
sfârșește în moarte.

149
Ce plăcere mai aduce viața
odată ce insul a văzut
oase vechi decolorate,
aruncate și împrăștiate-n jur?

150
Corpul fizic e alcătuit din oase
îmbrăcate-n carne și sânge.
Agonisite înăuntrul său
sunt descompunere și moarte,
mândrie și răutate.

151
Primită ca moștenire de la cei înțelepți
e cunoașterea
că, deși ceea ce impresionant la exterior
își pierde splendoarea,
și cu toate că
trupurile noastre se vor descompune,
adevărul singur va supraviețui degenerărilor.

152
Cât timp nesăbuiții, înaintând în vârstă,
pun pe ei precum boii în staulul lor,
mintea le rămâne mică.

153-154
Preț de multe vieți am pribegit
căutându-l, deși e de negăsit,
pe clăditorul de case
care mi-a provocat suferința.
Dar acum ești zărit
și nu vei mai construi în cele ce urmează.
Grinzile sunt desprinse și
coama acoperișului sfărâmată.
Toată râvna a încetat;
inima mea e una cu nefăcutul.

155
Cei care, tineri fiind,
nici nu aleg o viață în renunțare,
nici nu-și câștigă existența cuviincios,
sfârșesc precum stârcii bătrâni, descurajați,
pe lângă un eleșteu fără pești.

156
Cei care, tineri fiind,
nici nu aleg o viață în renunțare,
nici nu-și câștigă existența cuviincios,
vor sfârși deplângând trecutul,
prăbușindu-se precum săgețile consumate
care și-au ratat ținta.

Chapter XII

Sinele

157
Dacă ținem la noi,
atunci ne dăm în propria paza
atât ziua, cât și noaptea.

158
E înțelept
a ne îndrepta pe sine
înainte de a-i instrui pe alții.

159
Sinele insului e cel mai greu de disciplinat.
Să faci ceea ce spui:
îmblânzește-te
înainte de a încerca să-i îmblânzești pe alții.

160
Sincer suntem noi
cei de care depindem;
cum am putea realmente
să depindem de altcineva?
Când ajungem
la starea de autosuficiență
găsim un refugiu rar.

161
La fel cum diamantul poate tăia
prin piatra ce odată l-a adăpostit,
astfel și propriul rău te poate măcina.

162
Răufăcătorii dedicați
se comportă față de ei
precum inamicii lor cei mai mari.
Sunt precum târâtoarele
care strangulează copacii
care le suștin.

163
E ușor a face ce e fără de real folos
pentru sine,
dar e firește dificil să faci
ceea ce e într-adevăr benefic și bun.

164
Precum bambusul
care se distruge dând roade,
la fel se rănesc și cei necopți
având perspective greșite
și luându-i în derâdere pe cei vrednici
care trăiesc în armonie cu Calea.

165
Noi înșine facem rău
și noi înșine suntem făcuți impuri.
Noi înșine evităm răul
și noi înșine suntem făcuți puri.
Aspectul purității e grija noastră.
Nimeni altcineva nu poate fi responsabil.

166
Cunoscând Calea pentru sine,
parcurge-o temeinic.
Nu îngădui nevoilor altora,
oricât de insistente,
să ivească confuzie.

Chapter XIII

Lumea

167
Abandonând căile nevrednice
și netrăind neglijent,
fără a avea perspective greșite,
încetăm în a perpetua deziluzia.

168
Nu afișa falsă umilitate.
Rămâi ferm raportat la țelul tău.
Practicând cu atenția cuvenită,
ajungi la împăcarea cu sine
atât acum, cât și în viitor.

169
Trăiește-ți viața în bun acord cu Calea –
evită o viață confuză.
O viață bine trăită duce la împăcarea cu sine
atât acum, cât și în viitor.

170
Regele Morții nu-i poate găsi
pe cei care privesc lumea
ca fiind nesubstanţială,
ca fiind tranzientă, o bulă –
iluzorie, doar un miraj.

171
Vino, vezi această lume.
Vezi-o precum o caleașcă împodobită festiv.
Vezi cum nesăbuiții sunt hipnotizați
de vedeniile lor;
totuși pentru cei înțelepți nu există atașament.

172
Sunt aceia care
se trezesc din nebăgarea de seamă.
Aduc lumină în lume
precum luna
ivindu-se dintre nori.

173
Cel care transformă căi vechi
și lipsite de băgare de seamă
în căi noi și fapte prielnice
aduce lumină în lume
precum luna eliberată de nori.

174
Dacă păsările sunt prinse într-o plasă
doar câteva vor scăpa vreodată.
În această lume a iluziei
puțini își văd de drum până la eliberare.

175
Lebedele albe se ridică în aer.
Yoghinii înzestrați
călătoresc prin spațiu.
Ființele înțelepte
transcend deziluzia lumească
amăgind hoardele lui Mara.

176
Pentru insul care încalcă
legea veridicității,
insul care nu ține seama
de existența viitoare,
nu există niciun fel de rău
care e imposibil.

177
Cei care eșuează în a prețui generozitatea
nu ajung pe tărâmurile cerești.
Însă cei înțelepți se bucură când oferă
și își duc de-a pururi veacul în exaltare.

178
Mai bine decât a conduce întreaga lume,
mai bine decât a ajunge în rai,
mai bine decât stăpânirea asupra universului,
e un angajament ireversibil față de Cale.

Chapter XIV

Buddha

179
Perfecțiunea lui Buddha e completă;
nu mai există muncă de făcut.
Nu există măsură pentru înțelepciunea lui;
limitele sunt de negăsit.
În ce fel poate fi el distras
de la adevăr?

180
Perfecțiunea lui Buddha e completă;
în el nu există râvnă
care să-l poată trage în jos.
Nu există măsură pentru înțelepciunea lui;
limitele sunt de negăsit.
În ce fel poate fi el distras
de la adevăr?

181
Ființele celeste îi prețuiesc
pe Cei Treziți
care au văzut Calea pe deplin,
care sunt devotați meditației
și se încântă în pacea
renunțării.

182
Nu e ușor să fii născut ca ființă omenească
și să trăiești această viață de muritor.
Nu e ușor a găsi oportunitatea
de a auzi Dhamma
și e rar ca un Buddha să apară.

183
Înfrână-te de la a face rău,
cultivă ceea ce e bun,
purifică-ți inima.
Aceasta e Calea Celor Treziți.

184
Cel care a renunțat
nu oprimă pe nimeni.
Răbdarea perseverentă
e ascetismul superior.
Eliberarea profundă,
spun Buddha,
e țelul suprem.

185
A nu insulta, a nu vătăma,
cultivarea abținerii,
cu respect față de disciplină,
mâncatul cu modestie și împăcarea
cu locul unde insul sălășluiește,
devotament față de intenția lucidă:
aceasta e învățătura lui Buddha.

186-187
Nu în avere mare
e împăcarea cu sine,
nici în plăceri senzuale,
grosolane sau rafinate.
Dar în dispariția râvnei
e de găsit bucuria
de către un discipol al lui Buddha.

188-189
Spre multe locuri ființele se retrag
pentru a scăpa de frică:
în munți, păduri,
câmpii și grădini;
la fel și locuri sfinte.
Dar niciunul dintre aceste locuri
nu oferă refugiu adevărat,
niciunul dintre ele nu ne poate elibera de frică.

190-191
Insul care-și găsește refugiul în Buddha
în Dhamma și în Sangha
vede cu introspecție penetrantă:
suferința, cauza ei, izbăvirea ei
și Calea care duce spre libertate adevărată.

192
Buddha, Dhamma și Sangha:
acestea sunt refugiile adevărate;
acestea sunt supreme;
acestea duc la Eliberare.

193
E greu a găsi
o ființă cu înțelepciune măreață;
rare sunt locurile
în care se naște.
Cei aflați în preajma sa
când apare
au într-adevăr noroc.

194
Binecuvântată e apariția unui Buddha;
binecuvântată e revelarea Dhammei;
binecuvântată e concordia Sanghăi;
încântătoare e comuniunea armonioasă.

195-196
Nemăsurat e beneficiul
obținut din cinstirea celor
ce sunt puri și dincolo de frică.
Ființele care au descoperit eliberarea
de supărare și mâhnire
sunt demne de onoare.

Chapter XV

Fericire

197
Cât timp te afli printre
cei ce urăsc
și sălășluiești fără de ură –
aceasta este cu adevărat fericirea.

198
Cât timp te afli printre
cei ce sunt tulburați
și sălășluiești fără de tulburare –
aceasta este cu adevărat fericirea.

199
Cât timp te afli printre
cei ce sunt lacomi
și sălășluiești fără de lăcomie –
aceasta este cu adevărat fericirea.

200
Sălășluim fericit,
fără angoasă;
ca ființele radioase
din tărâmurile celeste
sărbătorim încântarea.

201
Victoria duce la ură
căci înfrânții suferă.
Cei pașnici trăiesc fericiți,
dincolo de victorie și înfrângere.

202
Nu există niciun alt foc precum voluptatea,
nicio altă suferință precum ura,
nicio altă durere precum povara atașării,
nicio altă bucurie precum pacea adusă de liberare.

203
Pofta e cea mai mare nenorocire,
condiționarea e cea mai mare sursă de disperare.
Cei înțelepți, văzând lucrurile ca atare,
înțeleg că liberarea e cea mai mare bucurie.

204
O minte sănătoasă este cel mai mare câștig.
Împăcarea cu sine este cea mai mare avere.
Nădejdea este cel mai bun prieten.
Libertatea necondiționată este cea mai mare exaltare.

205
Gustând din savoarea solitudinii
și din nectarul păcii,
cei ce beau din fericirea care e esența realității
își duc veacul fără a se teme de rău.

206
E mereu o plăcere
să nu fim nevoiți să întâlnim ignoranți.
E mereu o bucurie
să vedem ființe nobile
și o delectare să trăim alături de ele.

207
Compania ignoranților e searbădă
și dureroasă de fiecare dată,
ca și cum te-ar înconjura inamicii;
însă asocierea cu cei înțelepți
înseamnă a te simți ca acasă.

208
Urmărește căile pe care le iau
cei ce sunt statornici,
deslușitori, puri și conștienți,
asemenea lunii care urmează
calea stelelor.

Chapter XVI

Afecțiune

209
Sunt ființe pe urma
a ceea ce ar trebui evitat
și care evită
ceea ce ar trebui urmărit.
Cufundați în simțuri își pierd calea,
iar mai apoi îi invidiază
pe cei ce cunosc adevărul.

210
A pierde compania celor
alături de care ne simțim acasă
e dureros,
iar asocierea cu cei care ne displac
e chiar mai neplăcută;
așadar, nu vă lăsați
nici în voia companiei
celor cu care vă simțiți acasă,
nici celor care vă displac.

211
Fiți prevăzători cu atașamentul
ce izvorăște din afecțiune,
căci despărțirea de cei dragi e dureroasă;
atunci când nu vă aliniați
nici de partea, nici împotriva afecțiunii,
nu vor exista legături care să constrângă.

212
Din îndrăgire izvorăște mâhnirea.
Din îndrăgire izvorăște teama de a pierde.
Iar dacă insul nu îndrăgește
nu există mâhnire –
cum ar putea fi prezentă, astfel, teama?

213
A se pierde în afecțiune
aduce supărare;
a se pierde în afecțiune
aduce teamă.
Eliberarea de afecțiune
înseamnă încetarea supărării –
cum ar putea fi prezentă, astfel, teama?

214
A se pierde în desfătare
aduce supărare;
a se pierde în desfătare
aduce teamă.
A se elibera de resimțirea oricărei desfătări
înseamnă încetarea supărării –
cum ar putea fi prezentă, astfel, teama?

215
A se pierde în voluptate
aduce supărare;
a se pierde în voluptate
aduce teamă.
A nu se pierde în voluptate
înseamnă încetarea supărării –
cum ar putea fi prezentă, astfel, teama?

216
A se pierde în râvnă
aduce supărare;
a se pierde în râvnă
aduce teamă.
Eliberarea de râvnă
înseamnă încetarea supărării –
cum ar putea fi prezentă, astfel, teama?

217
Cei îndrăgiți în mod firesc
sunt cei ce trăiesc săvârșind fapte drepte
și au descoperit Calea,
iar prin introspecție
au devenit consacrați adevărului.

218
Cei care tânjesc
după ceea ce nu se poate defini,
cu inimile pline de inspirație,
cu mințile eliberate
de râvna senzuală,
se numesc
„cei destinați eliberării”.

219-220
Așa cum familia și prietenii
îi întâmpină cu bucurie
pe cei dragi ce se întorc acasă de departe,
la fel propriile lor fapte bune
îi întâmpină pe cei care le-au făcut
atunci când trec de la viața aceasta la următoarea.

Chapter XVII

Furie

221
Leapădă-te de furie.
Abandonează trufia.
Eliberează-te de toate constrângerile.
Cei cu inima pură
care nu se agață nici de corp, nici de minte
nu cad pradă suferinței.

222
Spun că cei care înfrânează furia
așa cum un vizitiu controlează
un rădvan în viteză
dețin complet controlul asupra vieților lor;
alții stau doar cu mâinile pe hățuri.

223
Transformă furia cu bunătate
și răutatea cu ceea ce e prielnic,
răutatea cu generozitate
și înșelăciunea cu integritate.

224
Aceste trei căi
conduc către paradisuri:
a susține adevărul,
a rezista în fața furiei
și a dărui, chiar dacă ai doar puțin de împărțit.

225
Cei Treziți nu provoacă rău.
Se bucură de abținere dreaptă
și se îndreaptă către imuabilitate
acolo unde nu se mai mâhnesc.

226
Toate impuritățile dispar
din mințile celor mereu vigilenți,
care se instruiesc zi și noapte,
și ale căror vieți sunt dedicate pe deplin liberării.

227
Încă din timpurile străvechi
cei care vorbesc prea mult sunt criticați,
precum și cei care vorbesc prea puțin
și cei care nu vorbesc deloc.
Toți cei din această lume sunt criticați.

228
Nu a trăit vreodată,
nici nu va trăi,
nici nu trăiește în prezent
un om care să fie doar blamat
sau elogiat pe de-a-ntregul.

229
Cei care trăiesc impecabil,
cei deslușitori,
inteligenți și virtuoși –
aceștia sunt elogiați neîntrerupt de cei înțelepți.

230
Cine i-ar putea învinovăți pe aceia
a căror ființă se aseamănă cu aurul?
Până și zeii îi elogiază.

231
Fiți prevăzători cu mișcările stângace
și purtați-vă trupul cu conștiință.
Renunțați la toate acțiunile nefaste
și cultivați-le pe cele integre.

232
Fiți prevăzători cu enunțurile născocite
și vorbiți mereu cu conștiință.
Renunțați la toate cuvântările viclene
și cultivați-le pe cele integre.

233
Fiți prevăzători cu gândirea nefastă
și stăruiți mereu cu conștiință.
Renunțați la toate gândurile insolente
și cultivați-le pe cele benefice.

234
Cu pricepere se abțin înțelepții,
în acțiune, în gând
și în cuvântări.

Chapter XVIII

Impurități

235
Asemenea unei frunze veștejite,
aveți mesagerul morții alături.
Chiar dacă urmează o călătorie lungă,
încă nu ați făcut nicio provizie.

236
Grăbiți-vă întru cultivarea înțelepciunii;
clădiți-vă o insulă.
Scăpați de întinare și pângărire,
veți deveni ființe nobile.

237
A sosit momentul să vă aflați
în prezența domniei sale, Moartea.
Nu e răgaz de odihnă în timpul călătoriei,
și totuși ce provizii v-ați făcut?

238
Grăbiți-vă întru cultivarea înțelepciunii;
clădiți-vă o insulă.
Scăpați de întinare și pângărire,
veți fi eliberați de naștere și de moarte.

239
Treptat, treptat,
clipă cu clipă,
înțelepții își înlătură propriile impurități
așa cum un aurar înlătură zgura.

240
Așa cum fierul e distrus de rugina pe care o produce,
cei care înfăptuiesc rău sunt corodați
de propriile acțiuni.

241
Lipsa studiului duce la uitarea învățăturilor;
neglijarea atrage stricăciunea căminului;
lenea duce la pierderea frumuseții;
nebăgarea de seamă nimicește atenția.

242
Desfrânarea
îi înjosește pe cei ce o practică;
zgârcenia îi înjosește pe cei ce ar putea dărui.
Faptele care își înjosesc făptuitorul
sunt cu siguranță întinări.

243
Însă cea mai gravă întinare dintre toate este ignoranța.
Purificați-vă de aceasta și veți fi liberi.

244
Viața pare să fie ușoară
pentru insul căruia îi lipsește rușinea,
care este la fel de neobrăzat precum o cioară,
arogant, agresiv, băgăreț și viciat.

245
Viața nu este ușoară pentru cei ce au simțul rușinii,
cei modești, cu mintea pură și detașați,
drepți și contemplativi.

246-247
Insul care distruge viața, nu ține seama de adevăr,
iresponsabil sexual,
care ia ceea ce de drept nu îi aparține
și se lasă fără băgare de seamă în voia drogurilor
își distruge tocmai rădăcinile propriei vieți.

248
Insul cufundat în bunătate
trebuie să știe cele ce urmează:
lipsa stăpânirii de sine e dezastruoasă.
Nu permiteți lăcomiei și purtării nepotrivite să vă prelungească agonia.

249-250
Pe oameni îi inspiră să fie generoși
credința lor și încrederea.
Dacă ajungem nemulțumiți
de ceea ce ni s-a dat,
meditația noastră va fi stăpânită
de aflicțiune mentală nesfârșită;
însă dacă suntem liberi de această nemulțumire,
meditația noastră e plină de pace.

251
Nu există niciun alt foc precum voluptatea,
nicio obstrucție precum ura,
nicio capcană precum decepția
și nicio vâltoare precum râvna.

252
E ușor a vedea defectele altora,
însă e nevoie de curaj pentru a privi la cele proprii.
Cum se întâmplă cu pleava,
un ins ar putea alege neajunsurile altora,
în timp ce și le ascunde pe cele proprii;
așa cum un vânător șiret
s-ar putea ascunde de pradă.

253
Cei ce sunt mereu în căutarea defectelor altora –
prejudecățile lor sporesc și se află departe de libertate.

254
În aer nu se găsesc drumuri,
nu există o altă liberare în afară de Cale.
Majoritatea se dedau proliferării,
de care Cei Treziți sunt eliberați.

255
În aer nu se găsesc drumuri,
nu există o altă liberare în afară de Cale.
Nu există lucruri condiționate care să fie permanente,
și totuși Buddha rămân neperturbați.

Chapter XIX

Cei drepți

256
Luatul unei decizii arbitrare
nu duce la dreptate.
Cei înțelepți hotărăsc asupra cazului
după ce au în vedere argumentele pentru și împotriva.

257
Luând decizii în baza adevărului și echității,
insul protejează legea și se poate numi virtuos.

258
Cei ce vorbesc mult
nu sunt neapărat înzestrați cu înțelepciune.
Se poate vedea că înțelepții
sunt împăcați cu viața și fără dușmănie și teamă.

259
Deși cunoștințele unui ins ar putea fi limitate,
dacă înțelegerea și conduita sunt în conformitate cu Calea,
se consideră că insul este un bun cunoscător al Dhammei.

260
A avea părul cărunt
nu vă aduce în rândul venerabililor;
sunteți poate copți în privința anilor,
însă posibil fără sens.

261
Insul sincer, virtuos, de o conduită impecabilă,
eliberat de toate întinările și înțelept
poate fi numit venerabil.

262 -263
Cei invidioși, zgârciți și manipulatori
rămân neatrăgători în ciuda înfățișării plăcute și vorbitului elocvent.
Însă cei care s-au eliberat de defecte și au ajuns la înțelepciune
sunt cu adevărat atrăgători.

264
Rasul părului de pe cap
nu vă transformă în cei ce renunță
dacă rămâneți plini de nechibzuință și înșelăciune.
Cum poate cineva posedat de râvnă și voluptate
să fie în rând cu cei care renunță?

265
Deveniți călugări sau călugărițe
abandonând pe deplin răul,
renunțând la tot ce nu e benefic,
atât mare, cât și mic.

266
Nu sunteți călugări sau călugărițe
pentru că depindeți de alții pentru mâncare,
ci dedicându-vă cu toată inima
instruirii trupului, vorbitului și minții.

267
Deveniți călugări sau călugărițe
privind prin această lume cu înțelegere,
fiind dincolo de bine și de rău
și trăind o viață pură și contemplativă.

268-269
Liniștea nu denotă profunzime
dacă sunteți ignoranți și neinstruiți.
Ca și cum ar ține în mână o balanță
un învățat cântărește lucrurile,
prielnice și neprielnice,
și ajunge să cunoască atât lumile interioare, cât și exterioare.
Astfel învățatul se numește înțelept.

270
Cei ce încă fac rău ființelor vii
nu pot fi considerați nobili.
Cei nobili păstrează o comportare
inofensivă față de toate ființele.

271-272
Nu fiți mulțumiți
doar pentru că respectați toate regulile și normele,
nici pentru că dobândiți învățăminte vaste.
Nu vă simțiți satisfăcuți
doar pentru că ați dobândit
absorbția în meditație,
nici pentru că vă puteți cufunda
în exaltarea solitudinii.
Doar când ajungeți la eradicarea completă
a oricărei urme de ignoranță și trufie
trebuie să fiți satisfăcuți.

Chapter XX

Calea

273
Calea cu opt brațe
este cel mai onorabil drum,
cele patru Adevăruri Nobile
cele mai onorabile enunțuri,
libertatea de râvnă
cea mai onorabilă stare,
iar Buddha atotvăzător
cea mai onorabilă ființă.

274
Aceasta este singura Cale;
nu există alta
care să conducă la o viziune limpede.
Urmați această Cale,
iar Mara va fi dezorientată.

275
Dacă umblați pe cale
veți ajunge la capătul suferinței.
Văzând chiar eu acest lucru,
proclam Calea care înlătură
toți spinii.

276
Cei Treziți
nu pot decât să indice calea;
efortul trebuie să îl depunem noi înșine.
Cei ce reflectă cu înțelepciune
și intră pe cale sunt eliberați
din lanțurile Marei.

277
„Toate lucrurile condiționate sunt
nepermanente”;
când vom vedea acest lucru prin introspecție
ne vom sătura de această viață a suferinței.
Aceasta este Calea către purificare.

278
„Toate lucrurile condiționate
sunt incomplete”;
când vom vedea acest lucru prin introspecție
ne vom sătura de această viață a suferinței.
Aceasta este Calea către purificare.

279
„Toate realitățile
sunt lipsite de un sine statornic”;
când vom vedea acest lucru prin introspecție
ne vom sătura de această viață a suferinței.
Aceasta este Calea către purificare.

280
Dacă, pe când încă sunteți țineri și în putere,
amânați atunci când trebuie să acționați,
dedându-vă fanteziilor fără băgare de seamă,
Calea și înțelepciunea sa
nu vor fi niciodată limpezi.

281
Vorbiți cu atenție,
gândiți cu abținere,
și acționați fără cusur.
Purificarea acestor trei mijloace de a vă purta
vă va conduce pe Calea înțelepților.

282
A contempla viața conduce la înțelepciune;
înțelepciunea apune fără contemplare.
Recunoașteți cum se cultivă
și distruge înțelepciunea
și umblați pe Calea înălțării.

283
Îndepărtați pădurile râvnei,
însă fără a ataca și distruge copacii.
Îndepărtați întreaga pădure a râvnei
și veți vedea Calea către libertate.

284
Cât timp atracția sexuală
nu a fost îndepărtată
și dacă nu dispare chiar și
cea mai mică urmă,
inima rămâne dependentă
asemenea unui vițel alăptat
de vacă.

285
Îndepărtați înlănțuirile afecțiunii
așa cum ați smulge o floare de toamnă.
Umblați pe Calea care conduce către liberare,
elucidată de Cel Trezit.

286
Un necopt
este cel ce se dedă visării
privind cel mai comod loc
de trai, spunând
„Aici va fi cald,
acolo va fi răcoare” –
inconștient de iminența morții.

287
Așa cum o inundație
poate mătura din cale un sat întreg,
cei cufundați în relații și posesii
vor fi purtați de moarte.

288-289.
Pe când vă apropiați de moarte
nu vă va proteja niciunul
dintre atașamentele îndrăgite.
Vedeți asta, iar apoi,
Cu abținere înțeleaptă și efort de neclintit,
grăbiți-vă să vă croiți drumul către liberare.

Chapter XXI

Diverse

290
Înțelepciunea îngăduie renunțarea
la o fericire mai neînsemnată
în căutarea unei fericiri mai însemnate.

291
Eșuezi în căutarea fericirii
dacă o cauți cu prețul stării de bine
a altora.
Lațul voinței bolnave
te poate strânge în continuare.

292
A lăsa nefăcut
ceea ce ar trebui făcut
și a face ceea ce ar trebui evitat
duce la neatenție și trufie.
Iar astfel confuzia va spori.

293
Confuzia încetează
susținând cultivarea
lucidității cufundate în corp,
evitând ceea ce nu ar trebui făcut
și făcând lucid
ceea ce ar trebui făcut.

294
Prin îndepărtarea râvnei și a îngâmfării,
eradicarea concepțiilor greșite
și scăparea atașamentelor
înșelătoare de sub domnia simțurilor,
ființa nobilă merge liber înainte.

295
Odată cu îndepărtarea
tuturor obstacolelor către Cale –
lăcomie, furie, trândăvie și lene,
îngrijorare, anxietate și îndoială –
ființa nobilă merge liber înainte.

296
Discipolii lui Buddha sunt pe deplin treji,
sălășluind atât ziua, cât și noaptea
întru contemplarea Celui Trezit.

297
Discipolii lui Buddha sunt pe deplin treji,
sălășluind atât ziua, cât și noaptea
întru contemplarea realității.

298
Discipolii lui Buddha sunt pe deplin treji,
sălășluind atât ziua, cât și noaptea
întru contemplarea comuniunii
dintre ființele care s-au trezit.

299
Discipolii lui Buddha sunt pe deplin treji,
sălășluind atât ziua, cât și noaptea
întru contemplarea naturii adevărate a corpului.

300
Discipolii lui Buddha sunt pe deplin treji
atât ziua, cât și noaptea,
delectându-se în compasiune.

301
Discipolii lui Buddha sunt pe deplin treji
atât ziua, cât și noaptea,
delectându-se în cultivarea
inimii.

302
O viață a renunțării
este greu de trăit;
încercările sale
sunt greu de socotit drept
plăcute.
Totuși, și viața de gospodar
este greu de trăit;
e durere asocierea
cu cei alături de care
insul nu consideră că merge în tovărășie.
Pribegitul fără angajament
va fi mereu greu;
de ce să nu renunțați
la căutarea înșelătoare a
durerii?

303
Un călător înzestrat cu virtute,
disciplinat și dedicat
conduitei corecte,
va fi primit cu onoare;
un asemenea ins poate fi
recunoscut și poate călători
încrezător.

304
Cei buni se deslușesc încă
de la distanță.
Strălucesc asemenea
vârfurilor îndepărtate din Himalaya.
Cei neinstruiți dispar pur și simplu
asemenea săgeților trase în
întuneric.

305
Consacrați-vă cu entuziasm
cultivării solitudinii –
ședeți singuri, dormiți
singuri, umblați singuri
și delectați-vă ca și cum
ați fi izolați în pădure.

Chapter XXII

Iad

306
Minciuna duce la supărare.
Tăinuirea acțiunilor greșite
duce la supărare.
Aceste două fapte de înșelăciune
duc ființele
la aceeași stare de suferință.

307
Cei ce poartă robele
unuia care a renunțat,
dar nutresc rău și sunt nestăpâniți
trec la o stare de supărare.

308
Celui ce a renunțat
i-ar fi mai bine înghițind fier topit
decât să trăiască din ofrande
dobândite necinstit.

309
Tristețea adunată,
somnul neliniștit,
vinovăția și remușcarea
sunt povara celui adulter.

310
Scurtă este încântarea
cuplului adulter temător
căci nu pot urma decât consecințe dureroase.

311
Așa cum iarba kusa prinsă nepotrivit
rănește mâna celui ce o apucă,
la fel traiul unuia care a renunțat
îi rănește pe cei ce se instruiesc nepotrivit.

312
Faptele comise nechibzuit,
practicile făcute greșit,
viața sfântă trăită cu depravare
aduc puține beneficii sau niciunul.

313
Dacă aveți ceva de făcut,
faceți-o cum se cuvine,
cu energie și dedicare;
viața unuia ce a renunțat
trăită fără băgare de seamă
nu face decât să ridice praful.

314
Faptele dureroase
mai bine rămân nefăcute
deoarece conduc mereu la remușcări.
Faptele inofensive
e mai bine să fie făcute
deoarece nu vor fi urmate de regrete.

315
Așa cum un oraș de graniță trebuie apărat cu grijă,
păziți-vă atât pe dinăuntru, cât și pe dinafară;
clădiți-vă o apărare cu înțelepciune și în timp.
Dacă nu vă îngrijiți la momentul cuvenit de aceste lucruri,
va urma o tristețe mare.

316
Percepțiile denaturate
care nasc stări de rușine
față de ceea ce nu e rușinos
sau indiferență
față de ceea ce e rușinos
pot duce la coborârea ființelor în iad.

317
Percepțiile denaturate
care nasc stări de teamă
față de ceea ce nu e amenințător
sau indiferență în fața
a ceea ce e amenințător
pot duce la coborârea ființelor în iad.

318
Percepțiile denaturate
care duc la vederea binelui drept rău
și a răului drept bine
duc la dezintegrarea ființelor.

319
Cel ce vede limpede
și distinge ceea ce e greșit drept greșit
și ceea ce e pur drept pur
poate duce ființele dincolo de obidă.

Chapter XXIII

Elefantul

320
Așa cum un elefant în luptă
ține piept săgeților,
aleg să îndur
atacurile verbale din partea celorlalți.

321
Caii dresați cum se cuvine
pot fi de încredere în mulțimi
și sunt destinați a fi călăriți de regi.
Indivizii care s-au instruit să îndure abuzul
vor fi de prețuit pretutindeni.

322
Caii sau elefanții dresați cum se cuvine
sunt impresionați;
însă mult mai impresionați
sunt indivizii care s-au îmblânzit.

323
Nu pe un animal bine dresat
veți putea călări către tărâmul liberării;
numai purtați de un autocontrol bine instruit
veți ajunge acolo.

324
Când este capturat, legat și în călduri,
elefantul sălbatic este agitat,
de necontrolat și nu își mănâncă mâncarea.
Tânjește după pădurea nativă de unde se trage.

325
Necopt e acela care mănâncă în exces
și se dedă lenei, iar apoi,
simțindu-se vlăguit,
se lăfăie dormind asemenea unui
porc supradimensionat;
acest lucru prevestește suferința perpetuă.

326
Mintea mea, cândva sălbatică și de nestăpânit –
acum o controlez
așa cum un conducător de elefanți
controlează cu cârligul său
un elefant în călduri.

327
Așa cum un elefant
se urnește cu hotărâre dintr-o mlaștină,
înălțați-vă având drept inspirație
atenția cultivată.

328
Dacă găsești un companion de nădejde,
integru și înțelept,
vei depăși toate pericolele
în companie veselă și grijulie.

329
Însă dacă nu poți găsi
un companion de nădejde,
integru și înțelept,
atunci, asemenea unui rege
ce lasă în urmă un tărâm părăsit
sau unui elefant ce rătăcește de unul
singur în pădure,
înaintează singur.

330
O viață singuratică inofensivă
trăită în tihnă,
asemenea celei a elefantului retras în pădure,
este mai bună
decât compania zădarnică a necopților.

331
Compania potrivită a prietenilor înseamnă
bunătate.
Puținătatea nevoilor înseamnă bunătate.
Strângerea de virtute
până la sfârșitul vieții înseamnă bunătate.
A se lipsi
de toată suferința înseamnă bunătate.

332
A-și deservi cu cinste părinții înseamnă
bunătate.
Ajutorarea celor ce renunță înseamnă bunătate.
Cinstirea ființelor trezite înseamnă bunătate.

333
Păstrarea virtuții până la bătrânețe
înseamnă bunătate.
Păstrarea unei credințe autentice înseamnă
bunătate.
Apariția introspecției înseamnă bunătate.
Renunțarea la rău înseamnă bunătate.

Chapter XXIV

Râvnă

334
Râvna descătușată
crește precum o târâtoare în pădure.
Pierdut în aceasta,
insul saltă dintr-o parte într-alta
precum o maimuță de copac în căutare de fructe.

335
Cultivarea obiceiurilor
precum râvna și agățatul
se aseamănă cu fertilizarea buruienilor nocive.

336
Așa cum apa cade de pe o frunză de lotus,
la fel supărarea se desprinde de cei
eliberați de râvnă toxică.

337
Ploile torențiale pot distruge recolte.
Mara te poate distruge pe tine.
Astfel te implor –
smulge toate rădăcinile râvnei.
Te binecuvântez
pentru lucrarea aceasta.

338
Dacă rădăcinile nu sunt smulse,
un copac crește iar și iar;
suferința se întoarce la noi
cât timp râvna rămâne.

339
Când șiroaiele plăcerii senzuale se reped
pot provoca un torent de năzuință.

340
Șiroaiele râvnei curg peste tot.
Târâtoarea sălbatică a râvnei
se întinde și prinde în mreje.
Prin discernerea târâtoarei cu introspecție,
îndepărtați-o.

341
Ființele resimt plăcerea natural;
însă când plăcerea este contaminată cu râvnă
a nu o elibera duce la frustrare,
iar suferința searbădă urmează.

342
Captivi în obiceiurile râvnei,
oamenii intră în panică
asemenea iepurilor prinși într-o cursă.
Reacțiile lor fortifică durerea
capturării.

343
Captivi în obiceiurile râvnei,
oamenii intră în panică
asemenea iepurilor prinși într-o cursă.
Dacă doriți să vă eliberați de capturare,
râvna însăși trebuie eliminată.

344
Sunt inși care au început să parcurgă
calea către libertate,
însă pe seama dorinței se întorc la înlănțuire.

345-346
Prin înțelepciune,
devine limpede că a fi ținut după gratii
sau a fi înlănțuit
nu limitează la fel de tare
precum dragostea față de posesii
și obsesia față de relații.
Aceste legături, deși nu la fel de evidente,
sunt puternice și ne rețin.
A renunța la atașamentul
față de lumea simțurilor
înseamnă a fi eliberat din temnița râvnei.

347
Asemenea unui păianjen prins în propria pânză,
o ființă învăluită în râvnă senzuală
trebuie eliberată de propriile năzuințe
înainte ca aceasta să poată umbla nestingherită.

348
Renunțați la trecut.
Renunțați la viitor.
Renunțați la prezent.
Cu o inimă liberă,
traversați pe țărmul
aflat dincolo de suferință.

349
Legăturile obiceiurilor și râvnei amăgitoare
sunt întărite când insul își lasă mintea,
fără băgare de seamă, să stăruie asupra
obiectelor dorinței.

350
Însă cel ce se delectează
în potolirea gândurilor senzuale,
alert și cultivând conștiința
privind aspectele respingătoare ale corpului,
se eliberează de râvnă
și dezleagă obiceiurile amăgitoare.

351
Nu mai este nevoie de îndreptare
pentru cei care și-au atins țelul;
sunt eliberați de teamă și năzuință.
Spinii existenței au fost scoși.

352
Un călăuzitor este acela care a renunțat
la toată râvna și la a se agăța de lume;
care a văzut
adevărul dincolo de forme,
și totuși posedă o cunoaștere desăvârșită
a cuvintelor.
Se poate spune despre o asemenea ființă măreață
că și-a îndeplinit sarcina.

353
Nu declar pe altcineva drept dascălul meu,
căci de unul singur am ajuns
la înțelepciunea care depășește totul,
înțelege totul, renunță la tot.
Sunt pe deplin eliberat de toată râvna.

354
Darul adevărului este cel mai mare dintre daruri.
Savoarea realității
depășește orice alte savoare.
Încântarea adevărului
transcende toate încântările.
Eliberarea de râvnă
pune capăt tuturor suferințelor.

355
Bogățiile îi ruinează mai ales pe cei necopți,
însă nu și pe cei ce caută eternitatea.
La fel cum nu se gândesc la binele celorlalți
și provoacă rău,
necopții se distrug și pe sine.

356
Buruienile provoacă stricăciuni pe câmpuri.
Voluptatea provoacă stricăciuni tuturor ființelor.
Sprijiniți-i pe cei eliberați de voluptate;
darul va duce la roade însemnate.

357
Buruienile provoacă stricăciuni pe câmpuri.
Ura provoacă stricăciuni tuturor ființelor.
Sprijiniți-i pe cei eliberați de ură;
darul va duce la roade însemnate.

358
Buruienile provoacă stricăciuni pe câmpuri.
Confuzia provoacă stricăciuni tuturor ființelor.
Sprijiniți-i pe cei eliberați de confuzie;
darul va duce la roade însemnate.

359
Buruienile provoacă stricăciuni pe câmpuri.
Invidia provoacă stricăciuni tuturor ființelor.
Sprijiniți-i pe cei eliberați de invidie,
iar roadele vor fi însemnate.

Chapter XXV

Cel ce renunță

360
Este bine a-și abține ochii.
Este bine a-și abține urechile.
Este bine a-și abține nasul.
Este bine a-și abține limba.

361
Este bine a-și abține corpul.
Este bine a-și abține vorba.
Este bine a-și abține mintea.
Este bine a-și abține tot.
Cel ce renunță și se abține în toate privințele
va dobândi liberarea de suferință.

362
Insul disciplinat cum se cade
în toate acțiunile,
liniștit, mulțumit
și care se delectează în contemplare singuratică –
acesta este cel ce renunță.

363
E plăcut a auzi cuvintele unuia ce renunță;
înțelept, neumflat în pene,
cu mintea liniștită
și cu vorba reținută
și cu sensul limpede.

364
Cel ce își duce veacul în Dhamma,
care se delectează în Dhamma,
care contemplă Dhamma,
care memorează Dhamma,
acela nu se va abate de la Cale.

365
A-ți deplânge soarta
sau a invidia avuțiile altora
stă în calea liniștii sufletești.

366
Însă fiind mulțumit
chiar și cu avuții modeste,
trăind cu puritate și energic
te vei bucura de un respect deosebit.

367
Cei ce renunță cu adevărat
se gândesc pe deplin la trup-minte
fără vreo referire la „eu” sau „al meu”
și nu își doresc ceea ce nu au.

368
Insul ce renunță
și își duce veacul cu bunătate pașnică
și o inimă plină de devotament
față de învățăturile lui Buddha
va găsi pace, liniște și exaltare.

369
Scoate-ți apa din barcă;
taie-ți legăturile de pasiunile pângăritoare
ale voluptății și urii;
neîmpovărat, navighează către liberare.

370
Insul care
a tăiat atașamentele brute,
a tăiat atașamentele subtile,
care-și cultivă facultățile spirituale
este cel care găsește eliberarea de decepție.

371
Aveți grijă!
Nu neglijați meditația
și nu permiteți minții să stăruiască asupra senzualității
ca nu cumva să înghițiți fără băgare de seamă
o bilă roșie și încinsă de fier
și să vă întrebați: „De ce sufăr?”.

372
Concentrarea nu apare
fără înțelegere,
iar nici înțelegerea nu apare
fără concentrare.
Insul care le cunoaște pe ambele
se apropie de liberare.

373
O fericire dincolo de exaltarea obișnuită
este cea resimțită de cei ce renunță
care s-au retras în singurătate cu inima liniștită
și cu o înțelegere limpede a Căii.

374
Atunci când cei înțelepți
trăiesc contemplând
asupra naturii efemere a
acestui corp-minte
și a oricărei existențe condiționate,
resimt bucurie și încântare
văzând calea către siguranța firească.

375-376
Acesta este atunci începutul
pentru cel ce renunță care începe instruirea:
controlează-ți facultățile,
dedică-te învățăturii,
caută împăcarea cu sine;
cultivă compania celor
care îți susțin aspirațiile
pentru practica energică a învățăturilor.
Frumusețea conduitei pure
condiționează starea de bine deplină,
ducând la eliberarea completă de remușcări.

377
Așa cum florile vechi
cad de pe o plantă de iasomie,
lasă voluptatea și ura
să cadă.

378
Îi numesc „cei pașnici”,
cu trupul calm, vorba calmă și mintea calmă
și care s-au descotorosit în profunzime
de toate obsesiile lumești.

379
Cercetează-te.
Examinează-te.
Acordând atenția corectă
evaluării de sine,
vei trăi în tihnă.

380
Noi suntem cei care ne protejăm;
noi suntem cu adevărat propriul nostru sălaș;
cum ar putea sta altfel lucrurile?
Așadar, cu atenția cuvenită, ne ocupăm de noi
așa cum un dresor s-ar îngriji de un pursânge.

381
Un călugăr, o călugăriță care cultivă
o dispoziție voioasă
și sunt plini de încredere în Cale
vor găsi pace, liniște și exaltare.

382
Cât timp este încă tânăr, cel ce renunță
și este complet devotat Căii
luminează lumea
asemenea lunii care iese din nori.

Chapter XXVI

Ființă măreață

383
Îndepărtați cu sârguință
șiroiul râvnei
și abandonați năzuințele senzuale;
cunoscând limitările intrinseci
ale tuturor lucrurilor formate,
înțelegeți ceea ce este de necreat.

384
Toate lanțurile limitării cad la pământ
pentru cei ce văd cu limpezime
dincolo de cele două dhamma.

385
Spun că o ființă este măreață
atunci când nu stă nici pe țărmul acesta,
pe țărmul celălalt,
nici pe vreun alt țărm.
O asemenea ființă este liberă de toate legăturile.

386
Spun că o ființă este măreață
atunci când sălășluiește izolată și în tihnă,
știindu-și inima eliberată de toate impuritățile,
cu sarcina încheiată,
purificată de toate tendințele compulsive
și trează.

387
Soarele strălucește ziua,
luna strălucește noaptea.
Însă atât toată ziua, cât și toată noaptea
Buddha strălucește
cu o splendoare glorioasă.

388
Odată cu transformarea răului,
insul se numește ființă măreață.
Atunci când trăiește pașnic,
insul se numește contemplator.
Odată cu renunțarea la prihănire,
insul se numește cel ce renunță.

389
Neluarea revanșei
este specifică ființelor mărețe.
Nu se lasă cuprinse de furie.
Dacă sunt atacate,
nu le stă în fire să contraatace.

390
Suferința încetează
în măsura în care vă eliberați de intenția de a face rău.
Nu există măreție autentică
acolo unde nu există reținerea furiei.

391
Insul care se abține de la a face rău
cu trupul, vorba sau mintea
se poate numi ființă vrednică.

392
Devotamentul și respectul
trebuie oferite celor care ne-au arătat Calea.

393
Insul nu trebuie considerat a fi
demn de respect
pentru că s-a născut sau pentru formarea sa
sau orice alt semn exterior;
puritatea și înțelegerea adevărului
stabilesc valoarea unui ins.

394
Podoabele voastre exterioare
și preocupările pseudospirituale
sunt irelevante dacă pe dinăuntru
rămâneți neglijenți.

395
A nu se preocupa de aspectul exterior,
însă a se dedica cultivării intense și neobosite –
aceasta înseamnă măreția.

396
Niciun ins nu este nobil
numai datorită a ceea ce moștenește.
Nobilitatea provine din curățarea sinelui
de toate impuritățile și atașamentele.

397
Pe cel care a tăiat toate funiile
și a descoperit curajul,
cel care este mai presus de atașamente și pângărire,
pe acela îl recunosc drept ființă măreață.

398
Pe cel ce desface legăturile urii,
dezleagă frânghiile râvnei,
descuie lacătele perspectivei greșite,
deschide ușile ignoranței și vede adevărul,
pe acela îl recunosc drept ființă măreață.

399
Puterea răbdării
este tăria ființelor nobile;
acestea pot fi încătușate,
pot îndura abuz verbal și bătăi
fără ranchiună.

400
Pe cei eliberați de furie,
disciplinați cu simplitate, virtuoși,
instruiți corect
și mai presus de renaștere,
pe aceia îi numesc ființe mărețe.

401
Așa cum apa alunecă de pe o frunză de lotus,
plăcerile senzuale
nu se prind de o ființă măreață.

402
Pe cei care cunosc libertatea
de a fi lăsat deoparte
povara atașamentului față de corp-minte,
pe aceia îi numesc ființe mărețe.

403
Pe cei ce posedă o înțelepciune profundă,
care văd ce anume este în conformitate cu Calea și ce nu este,
pe cei care au făcut tot ce le stă în putință,
pe aceia îi numesc ființe mărețe.

404
Cei eliberați de atașamentul
fie față de laici, fie față de alții care au renunțat,
și astfel hoinăresc fără dorințe
sau fără grijă față de siguranța de orice fel
sunt ființe mărețe.

405
Cei care au renunțat
la a folosi forța în relațiile cu alte ființe,
fie slabe, fie puternice,
care nici nu omoară,
nici nu provoacă omorârea,
aceia se pot numi ființe mărețe.

406
Cei ce rămân prietenoși printre cei ostili,
pașnici printre cei agresivi
și care nu se atașează de lucrurile
de care alții depind
sunt ființe mărețe.

407
Pentru o ființă măreață,
voluptatea și rea-voința,
aroganța și îngâmfarea cad
așa cum chiar și cea mai mică sămânță
ar cădea de pe vârful unui ac.

408
Pe cei ce spun adevărul
și încurajează cu blândețe,
fără a se întrece cu cineva,
pe aceia îi numesc ființe mărețe.

409
Acțiunile unei ființe mărețe sunt pure.
Ființele mărețe nu își însușesc niciodată conștient
ceea ce aparține altuia.

410
Inima unei ființe mărețe este liberă.
Ființele mărețe nu mai tânjesc
după lucrurile din această lume
sau din orice altă lume.

411
Inima unei ființe mărețe este liberă.
Cu o înțelegere precisă,
dincolo de îndoială,
ființele mărețe și-au înfipt bine picioarele
în tărâmul liberării.

412
Oricine a depășit
toate legăturile cu binele și răul,
este purificat și eliberat de supărare
trebuie numit o ființă măreață.

413
Ființele eliberate de năzuință
și care, asemenea lunii pe un cer fără de nori,
sunt pure, calme și senine:
pe acele ființe le numesc mărețe.

414
Există ființe
care parcurg drumul greu
de-a lungul mlaștinii periculoase
a pasiunilor pângăritoare,
traversează oceanul decepției
prin întunericul ignoranței
și trec dincolo.
Sunt întărite de contemplare înțeleaptă,
sigure fără de îndoieli, eliberate;
aceste ființe sunt cu adevărat mărețe.

415
O ființă măreață
este aceea care, abținându-se de la dorințele
plăcerii senzuale,
trăiește o viață fără de adăpost
și se eliberează
atât de dorința senzuală,
cât și de devenirea perpetuă.

416
O ființă măreață
este aceea care, abținându-se de la orice urmă de râvnă,
trăiește în pribegie
și se eliberează
atât de râvnă,
cât și de devenirea perpetuă.

417
O ființă măreață
este aceea care poate vedea dincolo de toate
delectările evidente,
precum și de plăcerile subtile
pentru a se elibera de atașament.

418
Pe insul care a încetat să urmărească
plăcerile și neplăcerile,
liniștit,
de neclintit de condițiile lumești –
pe acela îl numesc ființă măreață.

419
Spun că oricine înțelege pe deplin
trecerea și reapariția ființelor,
oricine rămâne conștient,
neatașat, treaz,
conștient de acțiunea corectă,
acela este o ființă măreață.

420
Starea de după moarte a ființelor mărețe
este de nedeslușit;
nu rămâne nicio urmă de pasiune.
Acestea sunt pure.

421
Oricine trăiește eliberat
de obiceiurile agățării
de trecut, prezent sau viitor
fără atașamente față de nimic
este o ființă măreață.

422
O ființă măreață
este la fel de netemătoare precum un taur,
nobilă, puternică, înțeleaptă, sârguincioasă;
vede dincolo de decepții
și este curată, atentă și trează.

423
A înțelege toate dimensiunile
existențelor trecute,
a vedea cu acuratețe toate tărâmurile,
a ajunge la finalul renașterilor,
a ști cu introspecție
ceea ce trebuie știut,
a elibera inima de ignoranță –
aceasta înseamnă cu adevărat a fi fost făcut măreț.

O notă asupra textului

O Dhammapada pentru contemplație reprezintă o interpretare contemporană a unui text antic; însă cum rămâne cu Dhammapada originală? Buddha a trăit și a propovăduit în India, în urmă cu două milenii și jumătate. Nu a scris nimic, iar învățăturile sale au fost memorate și transmise prin viu grai de către primii săi discipoli. Prin această modalitate s-a păstrat un volum uriaș de material, deși au rezultat versiuni diferite în multiplele școli budiste care au apărut în număr mare în India după parinibbana lui Buddha. Colecția de versuri cunoscute sub denumirea de Dhammapada a fost compusă, probabil, cândva în secolul al III-lea î.e.n., într-o limbă cunoscută în prezent drept pali, de către membri ai „Theravada” sau „Doctrina Vârstnicilor”. Știm de alte trei versiuni scrise ulterior în alte limbi din India, însă acestea au supraviețuit doar parțial sau sub formă de fragmente salvate din descoperiri arheologice ori ca traduceri în tibetană și chineză. Celelalte versiuni includ, în mare parte, același material, însă variațiile sunt numeroase.

Drept urmare, concepția noastră asupra Dhammapada „veritabilă” înseamnă o versiune – cea mai scurtă și, probabil, cea mai timpurie – a unei lucrări cu o istorie vie. Textul a fost dus în Sri Lanka în a doua parte a secolului al III-lea î.e.n. de către adepții Theravada în originalul din limba indianăși apoi pus pe hârtie laolaltă cu canonul pali în secolul I î.e.n.; ne revine în prezent sub forma păstrată și comentată conform tradiției Theravada. A fost primul text budist tipărit în Europa, în 1855, odată cu o traducere în latină. Textul a fost tradus în engleză de cel puțin 30 de ori. Fără îndoială, reprezintă cea mai cunoscută scriptură budistă timpurie și, chiar și în zilele noastre, călugării din Sri Lanka o memorează înainte de hirotonisire.

Motivul ce stă la baza acestei popularități nu este greu de identificat. Dhammapada reprezintă, în fond, o colecție de maxime pline de conținut, poetice și directe, care se adresează tuturor, nu doar călugărilor, călugărițelor sau cărturarilor. În jur de jumătate dintre acestea se regăsesc în alte părți ale canonului pali și, chiar dacă sunt grupate pe capitole pe o temă anume, majoritatea par să fi fost alese în funcție de calitățile lor individuale, drept maxime și secvențe de maxime pline de înțelepciune de apreciat. Multe dinte aceste maxime vizează etica, și anume ce este bine, ce este nesăbuit și care sunt consecințele aferente. Unele dintre acestea nu sunt, de fapt, îndeosebi budiste, ci se regăsesc și în alte texte religioase din India, cum ar fi epopeea impresionantă Mahabharata. Mai exact, aparțin de o tradiție mai amplă a înțelepciunii, având și noi versiuni proprii în vest.

Cu toate acestea, dincolo de această înțelepciune umană de bază, maximele din Dhammapada fac referire la Calea către „libertatea din toate limitările: liberare, siguranță adevărată” (versetul 23), aceasta fiind anume învățătura lui Buddha. Această învățătură nu este prezentată sub formă de doctrină ci, în schimb, sunt oferite numeroase sugestii, abordări și indicații de studiu, de la descrierile „ființelor mărețe” (capitolul 23) care au ajuns pe celălalt țărm al existenței, până la comparații convingătoare dintre „băgarea de seamă” și „nebăgarea de seamă” (versetul 21). Farmecul Dhammapadei este sporit, totuși, de comparații, metafore și imagini poetice la care se face apel cu generozitate pentru a ilustra sensul maximelor; de exemplu, influența celor înțelepți este descrisă ca o lumină: „precum luna ivindu-se dintre nori” (versetul 172). Mai mult, Dhammapada include și „Cântecul victoriei” al lui Buddha, poemul rostit, se spune, imediat după ce a atins iluminarea (versetele 153-4).

Maximele și poemele Dhammapadei au fost scrise în versete formate din strofe de patru și șase rânduri, rânduri cu câte opt sau șapte silabe. Aceste forme sunt reprezentative tradiției literare antice din India, oferind textului un ritm aparte. Această constrângere ritmică a impus identificarea cuvintelor cu numărul corect de silabe pentru a încăpea pe rânduri; efectul acestui demers este o varietate și o vigoare care nu se regăsesc în scripturile sub formă de proză. Există, așadar, un aspect formal în ceea ce privește versetele pali. Acestea sunt, la fel ca majoritatea poeziilor, imposibil de tradus. Iar dacă adăugăm acestei imposibilități de traducere și cerințele reproducerii în engleză a calităților sugestive, de epigramă a maximelor, devine limpede că o traducere finală din punct de vedere formal a Dhammapadei va fi dificilă. Din acest motiv, este necesară citirea mai multor traduceri a textului, comparând diferitele emfaze și rezonanțe din fiecare pentru a putea aprecia în mod distinct adevărul transmis de fiecare verset.

Am putea privi maximele Dhammapadei ca pe niște negative foto, niște artefacte foarte vechi care conțin în mod miraculos spusele profunde ale lui Buddha. Aceste negative pot fi folosite pentru a tipări exemplare, într-o limbă modernă cum este engleza, ce reproduc acele maxime antice. Încercările traducătorilor învățați de a furniza exemplare strict obiective și exacte din punct de vedere formal pe baza acestor negative vechi sunt notabile și necesare, însă metoda obiectivă nu transmite neapărat toate aspectele despre care se spera că vor fi capturate prin fotografiile originale – acele câteva cuvinte sub formă de verset. Prin interpretarea sa, Ajahn Munindo oferă un exemplar mai personal pe baza fiecărui negativ, un exemplar conceput pentru a transmite nu sensul obiectiv al fiecărei maxime, ci un element relevant și util pentru o persoană aflată în prezent în căutarea înțelepciunii.

Metoda sa a fost următoarea: folosind mai multe traduceri respectate, a stabilit ceea ce minții sale i s-a părut ca fiind spiritul sau esența fiecărei maxime. A procedat astfel cu ajutorul poveștii tradiționale asociate fiecărui vers, care descrie ocazia și semnificația enunțării sale. Fără îndoială, aceste povești au fost compuse după textul în sine și au, în general, un caracter legendar precum poveștile Jataka, însă, cu toate acestea, creează o atmosferă, un context mitic, care oferă acces la o dimensiune importantă a sensului fiecărei maxime. Stabilind astfel spiritului fiecărui verset, a căutat o expresie în limbajul contemporan care ar putea transmite efectiv impulsul său spiritual.

Reprezentând un text indian antic, în Dhammapada se găsesc din belșug referințe la musoni, elefanți, jungle, sate, brahmani ș.a.m.d. Cu toate că evocă în mod nemaipomenit viața din perioada lui Buddha, ne distrag atenția de la semnificația maximelor; drept urmare, versiunea lui Ajahn Munindo este, per ansamblu, redată într-un limbaj contemporan și relevant pentru perspectiva modernă asupra lumii. Iarba birana care crește rapid după ploile din anotimpul ploios, de exemplu, este reinterpretată drept buruieni fertilizate (versetul 335), iar părul încâlcit și ascetic al indianului, pielea sa de antilopă și stilul său de viață sunt redate drept „podoabele exterioare și preocupările pseudospirituale” (versetul 394). Majoritatea referirilor la renaștere, la iad și la tărâmurile cerești din cosmologia budistă au fost înlocuite cu reinterpretări psihologice mai relevante în prezent. Referirile la stilul de viață în pribegie, cerând de pomană al membrilor sangha monastic budist, ce a depins și depinde în continuare de o cultură rurală și agrară, au fost modificate.

Versiunea lui Ajahn Munindo are alte trăsături speciale. Nu a reprodus limbajul cu gen al textului original, astfel încât interpretarea sa speră să vizeze toți cititorii. A ignorat o mare parte din jocurile de cuvinte cruciale pentru poezia originală, însă cu avantajele fluidității și naturaleței mult sporite. Deși nu s-a încercat reproducerea calităților formale ale originalului, o parte din frumusețea poeziei textului vechi reiese în urma libertății permise de o tălmăcire interpretativă (vezi, de exemplu, versetul 377).